Александър Пушкин
Към морето

Превод от руски: Петър Велчев, 2008

chitanka.info

Към морето[0]

Сбогом, стихийо непокорна!

За сетен път пред мен шумиш,

и се люлееш неуморна,

и с горда красота блестиш.

Подобно вопъл пред разлъка

с приятел скъп в печален час,

за сетен път и зов, и мъка

във твоя грохот чувам аз.

Предел жадуван! Колко пъти,

терзан от скръб и самота,

аз бродех мрачен по брега ти,

увлечен в дързостна мечта![1]

О, как обичах твоя близък,

от бездната изтръгнат глас,

и твоя тих, вечерен час,

и своенравния ти плисък!

Рибарски платноход смирен,

люлян от волята ти тъмна,

вълните пори устремен —

но ти се разигра, ти гръмна,

и в миг цял флот е потопен.

Да можех с тебе да остана,

далеч от този скучен бряг, —

възпял бих твойта шир мечтана,

посред талази, гръм и пяна

поел в лиричния си бяг.

Зовеше ти… аз бях отчаян,

всуе пред теб пламтях в захлас:

от страст по-силна бях омаян —

и на брега останах аз.[2]

Защо да жаля? Днес не зная

къде ли бих се устремил?

Един-единствен всред безкрая

душата ми би поразил.

Една скала, скъп гроб на слава,

и спят зад хладния й склон

следи от памет величава —

там гаснеше Наполеон.

Той там умря с криле сломени.

След него, като щорм в нощта,

изви и отлетя друг гений,

друг властелин на мисълта.[3]

Оплакан бе от свободата

и завеща своя венец.

Шуми, гърми до небесата, —

море, той беше твой певец.

В лика му твоят лик блестеше

и твоят дух неповторим —

и като тебе мрачен беше,

дълбок, могъщ, неукротим.

И опустя светът за мене…

Къде ме носите, води?

Навсякъде човекът стене,

и бдят над него просветени,

или жесток тиранин бди.[4]

Сбогом, море! Ще се вълнувам

от твойто дивно тържество,

и дълго, дълго ще те чувам

под залезното зарево.

В леса, в безмълвните пустини,

аз твоя дух ще отнеса,

скалите, заливите сини,

и блясъка ти, и гласа…

1824

[0] Стихотворението е започнато в Одеса през юли и завършено през октомври 1824 г. в Михайловское. Някои автобиографични моменти се нуждаят от коментар. ↑

[1] Става дума за намерението на Пушкин да избяга по море от Русия, за да се спаси от преследванията на царското правителство. В тази тайна са посветени някои от одеските му приятели, но впоследствие планът е изоставен. ↑

[2] По това време поетът е лудо влюбен в графиня Елисавета Воронцова и това е още една причина да не избяга от Русия. Възможно е също така да го е възпирала старата му любов с Амалия Ризнич. ↑

[3] Има се предвид Джордж Байрон, умрял на 19 април 1824 г. ↑

[4] Най-важна за разбирането на философско-политическите възгледи на Пушкин е XIII строфа. За да предпазят поета от цензурни неприятности, редакторите на алманаха „Мнемозина“ публикуват само първия стих на тази строфа, а останалите са заменили с редици от точки. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.